Engang...
...tilhørte verden ikke mennesket, men guderne i Valhal.
Odin, visdommens og krigens gud.
Og Loke, gud af bedrag og kaos...
Det er skrevet i himlene...
...at livet skal genspejles i sin fødsel.
Som en refleksion i vandet.
Flygtig, men sand.
Og sådan var det for Helle.
Datter af Asmund.
Den eneste og sande arving til kongeriget Volsung.
Et kongerige under angreb.
Jeg er her, min kære.
Det burde du ikke være. Riget har brug for dig til kampen.
Det er et dårligt varsel for et barn at blive født med en fraværende far.
Det ville være endnu værre, hvis vores barn blev født til slaveri.
Mine herrer, giv jeres konge hans sværd.
Han har et slag at vinde.
Den dagen sejrede kongen.
Men han havde talt sandt.
Der hviler en forbandelse over børn, der er født med en fraværende far.
Nej!
Kongen havde en bror, som fingre har fem brødre,
men ingen er jævnbyrdige.
Med broderens sind fuldt af sorg
udnyttede halvprinsen, som han blev kaldt, situationen
og plantede et frø, som skulle være 21 år om at modne,
bevidst om, at tålmodighed er bitter, men har den sødeste frugt.
Stoler du på mig?
Du er min bror, mit blod.
Så lad mig være den bror, du har brug for.
Vi har lige overlevet vores fjender.
Hvis de hører, at du er svag af sorg, så angriber de måske igen.
Hvis de erfarer, at din arving er en pige, virker du endnu svagere.
Så vil de helt sikkert angribe.
Det er muligt.
-Jeg kan ikke ændre mit barns køn. -Nej, men det kan jeg.
Min egen søn blev født for tre dage siden.
Tag ham til dig som din egen søn, så tager din datter som min.
-Det kan jeg ikke. -Du kan og du skal.
Tænk på din forstand, bror.
Hver gang du ser på pigebarnet, vil du se årsagen til Alvas død.
Hvordan kan du forventes at elske sådan en forbandelse?
En brækket hånd kan hele.
Men et bristet hjerte kan ikke.
-Vil du elske hende som din egen? -Det vil jeg. Jeg sværger jeg.
Ja, det er en forbandelse, hvis et barn fødes med en fraværende far.
21 år senere
Det ser ud til, at du har lært alt, hvad jeg kan lære dig, min prinsesse.
Jeg ville gerne opleve en ægte kamp, men den dag kommer nok aldrig.
Intet ønske kan blive opfyldt, hvis det ikke forbliver usagt.
Hvorfor skjuler du vores træning fra andre?
Hvis jeg sagde det, hvordan skulle mit ønske så nogensinde blive opfyldt?
Jeg takker dig for tjenesten.
En dag beder jeg dig måske om en tjeneste til gengæld.
Det er nok for i dag.
Undskyld, far.
Jeg vil træne hårdere. Længere.
Hakon.
Der er visse ting, man ikke kan træne.
Enten har man det i blodet, eller også har man det ikke.
Hvis det er i dit blod, er det også i dit barns, far.
Vi skal nok finde det.
Finde det, ja.
Jeg ved, hvor det skjuler sig.
En dag med sorg er længere end et år med glæde.
Din mor. Jeg kendte hende godt.
Hvem er du?
Jeg forlanger at kende dit navn.
Sådan glød, sådant mod.
Du minder mig om hende.
Er du af denne verden eller den næste?
Den næste. Fra Valhal, og jeg kommer med et budskab.
Glem aldrig, at selv om skoven er mørk,
så er der altid en sti gennem den.
Tjenestepige, hvor er prinsesse Helle?
Helle?
Hvad i gudernes navn laver du?
Som min far befaler, min konge.
Tvinger min bror dig til at udføre en slaves opgaver?
Han vil lære mig ydmyghed.
Det overrasker mig at høre, at han værdsætter ydmyghed.
Døm ikke min far for hårdt, kære farbror.
Glem ikke den byrde, han har båret i alle disse år.
Byrde?
-Der hviler en forbandelse over mig. -Dig? En forbandelse?
Min far kunne ikke være til stede ved min fødsel
fordi han kæmpede med heltemod ved din side.
Gudernes forbandelse hviler jo over børn, der fødes med en fraværende far.
Min mors død er min skyld.
Hver gang min far ser mig, bliver han mindet om, at jeg tog hans elskedes liv.
Den forbandelse lever han med. Den forbandelse er mig.
Har han fortalt dig alt det?
Ærlighed er en anden lektie, min far har lært mig.
Ydmyghed. Heltemod. Ærlighed.
Jeg ser på min bror med nye øjne i dag.
Lad ilden hvile.
Sig mig, Helle. Har du nogensinde holdt et sværd?
På min ordre.
Min bror, hvad foregår der?
Kæmp.
Jeg befaler dig.
Gør, som din konge befaler.
Hvorfor er hun her, broder?
-Min arving er fej, Bard. -Hakon?
Jeg frygter, at han har det i blodet.
-Hør på mig, Asmund. -Kong Asmund.
Det rette svar til en tåbe er tavshed.
Jeg lyttede til dig. En gang.
Vidste du, at guderne holdt op med at vise sig den nat, Alva døde.
I alle disse år...
...frygtede jeg, de havde svigtet mig, ligesom jeg svigtede min dronning.
Måske svigtede guderne ikke mig, som jeg svigtede min hustru.
De svigtede mig måske, som jeg svigtede mit barn.
Min herre, Soini.
Det er, som om nogen har trænet pigen i alle de år.
Din mor var den modigste kvinde, jeg har kendt.
Hun gav sit liv for at redde sit folk.
Hun ville være stolt af dig, barn.
Lige så stolt som din far er.
Min far er ligeglad med mig.
Godaften, min forbandelse.
Far.
Jeg troede, du sov.
Hvordan kan jeg sove, når jeg er bekymret for dig?
Bekymret?
Naturligvis, for jeg ved, hvad der skjuler sig i dit hjerte.
Du ville ønske, at kongen var din far.
Ikke jeg.
Men på samme måde som du er min forbandelse...
...så er jeg din.
Jeg opfostrede dig, ikke han.
Ved du, hvorfor du blev indbudt til at træne?
Du er en mulighed. Ikke andet.
En mulighed for at sænke dygtigheden hos krigerne hos den sande arving
og forhåbentlig forøge drengens selvtillid.
-Det kan ikke være sandt. -Kan det ikke?
Men ligesom du er en mulighed, er det en mulighed for dig.
-Hvis blot du kunne se det. -Se det?
Hvis du kunne bevise dit mod
ville han måske betragte dig som mere end en støtte for sin søn.
Hvordan?
Nej.
-Nej, det er for meget. -Det er det ikke.
Hvad det end er, er det ikke for meget for mig.
Hvis du nogensinde har følt noget i dit hjerte for mig, far,
så fortæl mig det.
Kun én ting skræmte min bror, da vi var børn.
Og det skræmmer ham stadig i dag.
Kraken i de druknedes grotte.
Kraken findes ikke.
Vi må ikke tale om den slags galskab. Det har vores konge meddelt.
Er du sikker på, at de ikke findes?
Er du sikker på, at din elskede konge ikke bare har forbudt os at tale om dem?
-Hvorfor skulle han gøre det? -Det er det eneste, der skræmmer ham.
Visse mænd tror, at hvis man glemmer noget længe nok, så forsvinder det.
Men det gør det aldrig.
Jeg tror dig ikke. Vores konge frygter ingenting.
Nej, hvilken kujon ville tro det?
Jeg er ikke nogen kujon.
Jeg er en kriger. Jeg er en trænet kriger.
En ægte kriger ville finde frem til sandheden
og hun ville dræbe bæstet, hvis det var virkeligt.
Hvis du dræbte det eneste, kongen frygter, ville han elske dig.
Godt skuespil, min prins. Godt skuespil.
Åh, som godheden dog råber...
...og ondskaben hvisker.
-Kusine, kan vi tale sammen? -Ikke nu.
-Men det skal være nu. -Så må du følge med mig.
Hvor skal du hen?
På et eventyr.
Helle, sig ikke, at vi skal det sted, som jeg tror.
Du sagde, at pigen ville komme alene.
Regnen falder ikke kun på ét tag.
En uventet glæde.
For at undgå senere vrede, hvad forventer du, broder Bard?
Jeg forventer, at hverken pigen eller drengen forlader grotten i live.
Er det forklaring nok?
Asmund vil fortryde, at han lod sine kugler krympe sammen af sorg.
For du vil være hans eneste arving, prins Bard.
-Betaler jeg for begge? -Kun for en.
Min kriger er stolt af sit arbejde,
og med sådan en pige ville han også gerne ville være tilfredsstillet.
Men hvis dit hjerte ønsker at vise nåde...
Nåde er for de svage. Betragter du mig som svag?
Hørte I ikke jeres ordrer?
Helle! Helle!
-Jeg går derind. -Hvad?
Hvis du ikke vil med, kan du gå alene hjem i mørket
og bede til, at ulvene ikke finder dig og flår dig i småstykker.
Helle!
Helle, jeg vil fortælle dig noget.
Jeg vil ikke være konge.
Har du mistet forstanden?
Min far har mistet forstanden, hvis han mener, at jeg er hans arving.
Jeg ville blive en forfærdelig konge.
Prøv at modsige mig uden at le.
-Hakon... -Det er sandt. Det ved vi begge.
Herrerne ved det, og kongen ved det også.
-Du kan lære det. -Jeg har bevist, at jeg ikke kan.
Jeg har bevist det hver dag.
Jo længere det bliver ved, desto mere vil jeg bevise det.
Jeg er ikke modig. Jeg er ikke handlekraftig.
Jeg er ikke stærk.
Men jeg er klog.
Jeg har en hjerne, og jeg ved, hvordan man bruger den.
-Den siger, hvem der skal være konge. -Hvem?
Dig, min kære kusine.
-Nej... -Intet er stærkere end en sand ven.
Kom nu, Helle. Lad mig vise, hvem du virkelig er.
Den sande arving til kongeriget Volsung.
Hvad var det?
-Kraken lever. -Kraken?
Helle.
Far. Far.
Helle.
Helle!
Hakon?
Helle!
Søvn er dødens fætter.
Jeg har sovet i alle de år, Helle.
Undskyld.
At se på dig er som at se din mor.
Hun var en stor kvinde. Bedre end mig.
Jeg har været fej og har gemt mig for sandheden alt for længe.
Tilgiv mig.
Og lad mig rette op på det.
Rette op på det?
Hakon.
-Jeg skylder også dig en undskyldning. -Far...
Nej, jeg er ikke din far.
Og jeg burde aldrig have ladet dig bære den byrde.
Far.
Far?
Løb!
Dit rige har mere brug for dig end nogensinde før, min dronning.
Løb! For Volsung! Løb!
Dræb dem.
Når den gamle måne forsvinder
kan den nye måne endelig komme frem.
Hvor er hun?
Vi er nødt til at dræbe hende.
Vi behøver ikke dræbe hende.
Vi skal bare give hende skylden.
Kom. Vi må brænde min bror.
En knude bundet af en vis mand...
...må ikke bindes op af en tåbe.
Du må afslutte det, som din far ikke kunne.
Din mor gav gladeligt sit liv for at redde sit folk.
Jeg bar hende til Valhal.
I det øjeblik, vi forlod denne verden, begik din far en fejltagelse.
En fejltagelse, som kun du kan rette op på.
Hvordan?
Sandheden har en farve. En løgn har mange.
Vis din sande farve, så vil verden tro dig.
Men først, overlev.
Jeg henter din far i aften.
Men ikke dig.
Overlev, så mødes vi igen.
Den sande arving til kongeriget Volsung.
Herre Soini.
Prins Bard.
Prins?
Jeg er vel din konge nu?
Hvis du da ikke mener, at en forræder burde herske over Volsung.
Jeg ville aldrig knæle for en forræder.
Halvprins.
Tidspunktet er ikke godt nu, men vi må talte om dit standpunkt.
Skal vi sige i morgen?
Vi mødes her.
Mit kammer. Det tilhørte Asmund.
Men efter at hans krop er brændt...
...tilhører det mig.
Ligesom alt andet i Volsung.
Hvad ville han?
-Dræbe mig. -Hvorfor?
Fordi jeg ved, hvad han ved.
Volsungs sande arving er en dronning.
Ikke en konge.
Saml vores mest trofaste mænd.
Efter begravelsen tager vi af sted
og gennemsøger hele verden, indtil vi finder vores dronning...
...og vi bringer hende hjem.
At Helle ville tage vores konge fra os.
At hun ville dræbe min bror.
Jeg ville ønske, at det var en ond drøm.
Som blodlinjen kræver,
som guderne befaler,
skal jeg være jeres nye konge.
Men først...
Farvel, min broder.
Sejl til Valhal.
Når din tørst er slukket, vil jeg mætte dig.
Kom, mit barn.
Spis dig mæt ved mine fødder.
Svampene har en kraft.
De slører dit syn...
...og renser dit sind.
Din sult er stillet,
men ensomheden vil knuse dig.
Jeg kan afslutte din ensomhed.
Jeg kan føre dig til dine forældre, mit barn.
Du holder i din fars sværd.
Omfavn det med sjælen.
Mærk hans kærligheds varme.
Ja, lad sværdet skære dybt i dig...
...så fører jeg dig til Valhal!
-Er det færdigt? -Ikke helt, min konge.
Min bror elskede et sværd.
Men fantasi var ikke hans stærke side.
Min ædle broder,
som videreførte min ædle fars ædle arv.
Store ledere, min konge, ligesom du er.
-Passer den? -Den passer mig, min konge.
Tag den på.
Vidunderlig.
Hvis min konge er tilfreds, kan jeg fremstille flere.
Nej, du kommer ikke til at lave flere.
Nej!
Hvis du ser min bror, så hils ham.
Dette hoved passer godt nok.
Men der er et andet, som passer bedre.
Hun er allerede død.
Er du sikker?
Hvordan kan hun overleve alene? Hun er kun en pige.
Du lovede mig hendes krop.
Jeg venter stadig, så send dine mænd ud.
Led i kongerigerne.
Giv mig hendes hoved, hvis hun er død.
Vis jer, kujoner.
Slås, eller bliv fordømt af Odin.
Hvorfor skulle vi slås mod dig?
Vis mig jeres våben.
En mand, der er vis som en slange, kan være lige så harmløs som en mus.
Vi har ikke brug for våben.
Hvis vi ikke har brug for våben, har du heller ikke.
-Du kan lægge dit sværd. -Aldrig.
Som du vil. Nu går vi videre.
-Stands, eller jeg dræber jer! -Hvorfor?
Hvorfor skulle du dræbe os? Hvorfor skulle du dræbe noget? Mand eller dyr.
-Hvorfor lyver du? -Lyver? Om hvad?
-Mindst om jeres våben. Hvor er de? -Vi er ikke bevæbnede.
-Jeg er ked af at skuffe dig. -Løgner, hvor jager I?
-Enkelt. Vi jager ikke. -Jager I ikke?
Hvad spiser I? Man kan ikke overleve uden kød.
Og alligevel står jeg her.
Min far levede 86 år på denne jord
og jeg agter at leve længere end det.
Hvor mange vikingefædre levede så længe?
Vil du spise roer med os?
-Jeg har mad nok. -Tag det roligt. Vi spiser den ikke.
Roer.
Hvor længe har I været her?
Nogle måneder.
Men hvor kommer I fra?
Alle steder. Vi følger høsten.
Hvor den end gror, der rejser vi til.
Mod nord om sommeren. Mod syd om vinteren.
Vi er rejsende.
Og rejsende bærer ingen våben?
Rejsende har ikke brug for våben.
Hvem er jeres konge?
Og ham. Og også ham.
Og hun er en dronning. Også hende.
Vi er alle konger og dronninger. Alle er lige.
Du har ikke spurgt mig om noget.
En sang kan kun høres, når den bliver sunget. Den kan vente.
Kan jeg blive her i nat?
Den første nat er du en ven.
Den anden nat er du en søster.
-Tak. -Det her er lige så meget sit som vores.
Bliv så længe, du vil.
Danse?
-Nej, jeg danser ikke. -Jo, dans.
Ja!
Rolig. Panikken gør kun, at du dør hurtigere.
Jeg har meget at fortælle inden da.
Vær ikke så selvisk.
Ved du, hvorfor jeg bliver kaldt halvprinsen?
Asmund og jeg havde samme mor.
Men min far var sygelig.
Mens Asmunds far, kongen, sloges i et fjernt land,
angreb min blodsfar Volsung og voldtog min mor.
Ingen ved det.
I hvert fald tør ingen tale om det.
Vores nydelser er overfladiske.
-Vores sorg rækker dybt. -Ja, desværre.
I 21 år har jeg ventet på større nydelser end denne.
Det er let at skære halen af en død ulv.
Og vores ulv er endelig parat til at dø.
Tilstrækkeligt?
Langt fra.
Vi rejser videre i morgen. Den sidste nat kræver den største ild.
Og den største fejring.
Kløv mere.
Helle?
Jeg er glad for, at du er her.
Hvordan er det?
Hvordan er hvad?
At bruge en klinge til mere end træ.
Det er ikke, hvad jeg forventede.
Man tror, at det bliver spændende.
Et eventyr.
Så dør nogen.
Nogen, du elsker.
Og i det øjeblik...
...indser du, at det ikke er en leg.
Det er slutningen.
Og intet, der sker derefter, vil være det samme.
Du må aldrig slås igen, Helle.
Du er i sikkerhed her hos os.
Sikker sammen med mig.
Jeg har ikke brug for beskyttelse.
Det ved jeg.
Men du kan måske lade som om...
...for min skyld?
Nogle gange...
...vil jeg gerne foregive at være en anden.
Når jeg ser på dig...
...tror jeg, at jeg kunne være det.
Goddag, mine venner.
Hvis det er mad, I vil have, har vi nok til at dele med jer.
Også drikkevarer.
I kan følge med os, hvis I vil.
Helle! Nej!
-Helle! Nej! -Giv slip!
-Dræb ikke! -Slip mig!
Du forstår det ikke. De vender tilbage med en hær, der slagter os alle.
Lad dem vende tilbage.
Til den tid er vi langt herfra.
Det vil du også være.
Du er en rejsende nu.
Du skal underholde mig.
Vores forråd svinder ind.
-Der er kun meget lidt mad tilbage. -Det ved jeg.
Burde du ikke tage ud og voldtage og plyndre?
-Har vi ikke kvæg? -Grisene er slagtet for længe siden.
Du forventer vel ikke, at vi skal spise hestene?
Min konge, selvfølgelig skal vi ikke spise vores heste.
Hvad slags monster regner du os for?
Vi spiser dine kvinder.
Du har tilstrækkelig mange.
Vi begynder med dem, der er for gamle til at føde børn, og arbejder os nedad.
Man drømmer om alt det, man vil gøre, når man får rigtig magt.
Men drømmen er et mareridt.
For at opnå magten kræver, at man har gjort alt, hvad man drømte om.
Hvad er der tilbage bortset fra tomheden?
Hvad havde du ellers regnet med?
Lidt mere.
Er det mere, du begærer?
Eller er det hende?
Du ved, at hun er derude.
Du ved, at du aldrig vil have fuldkommen magt
før hun er i Valhal.
-Har vi mænd nok? -Mere end nok til en pige.
Hurtigere!
Vi har fundet hende. Hun er ikke alene.
Gør klar til kamp.
Vi beder om skovens velsignelse af disse to børn
så de kan føle glæde og fred fra denne dag til slutningen.
Som en.
De gav et løfte til hinanden som børn.
Et løfte, som han med glæde havde efterlevet, hvis han ikke havde mødt dig.
Det er ikke retfærdigt.
Ville det være retfærdigt at knuse hendes hjerte?
Nogle af os er dømt til at elske dem, som ikke kan elske os.
Hvis vi kan overleve det, kan vi overleve alt.
Når hjertet bliver knust, bliver sjælen styrket,
hvis vi er modige nok til det.
Du er modig, Helle.
Det her vil ikke knuse dig. Det gør dig stærkere.
Den styrke kommer ikke fra en anden mand.
Den styrke kommer indefra.
Vis jer!
Helle.
Asmunds datter.
Den eneste og sande arving til kongeriget Volsung.
Vi knæler for dig og vier vores liv i din tjeneste
som vi gjorde for din far og hans far.
Vidste du, at han var min far?
Hele tiden.
Og jeg holdt hans løfte, hvilket var min pligt,
men jeg kan ikke være tavs længere.
Min konge ville ikke ønske det.
Og Bard?
Det er, som om han er besat af Loke.
Volsungblodet i hans årer blev ødelagt af den syges blod.
Du ser alle, der er frie af Volsung.
Vi flygtede...
...med det håb i vores hjerter...
...at vi en dag ville finde vores dronning
og sammen tage tilbage, hvad der er vores.
Herre Soini, du smigrer mig.
Kan du huske, at jeg engang ville bede dig om en tjeneste?
Dette er den tjeneste.
Jeg kom ikke hertil for at smigre min dronning.
Jeg kom hertil for at opfylde din skæbne.
Tåben ligger vågen om natten og tænker på problemer.
Når morgenen kommer, er tåben udmattet, og intet har forandret sig.
Forsøger du at flygte fra din skæbne, vil du kun finde døden.
Og hvis jeg tager denne kamp, vil jeg så også finde døden der?
Ikke kun min egen, men alle deres.
Ikke at forsøge. At give op. Det vil dræbe dine modige mænd.
Livet er godt her. Det er en anden måde.
Det er det, men ikke for dig.
Du er en leder.
Ledere giver, de tager ikke.
Du må tage din lærdom med tilbage til dit folk.
Del din visdom med dem, så deres liv kan blive bedre.
Det er din skæbne, Asmunds datter.
Den sande arving til kongeriget Volsung.
Korn efter korn bliver til brød.
Sten efter sten bygger en borg.
Kriger efter kriger skaber et kongerige.
Hvem taler hun med?
Det siges, at vikingeguderne taler til deres konger og dronninger.
Talte hun med en gud?
Det må vi håbe, for alles skyld.
Herre Soini.
Fortæl dine mænd, at deres bønner er blevet hørt. Vi kæmper.
Det er dine mænd, min dronning, og det er jeg også.
-Tro til døden. -Det forlanger jeg måske af jer.
Vi er underlegne i antal, det er sandt.
Men hver mand er et dusin svage mænd værd.
Når vi kæmper for dig, kæmper vi for Volsung
og frihed for vores kvinder og børn gør os stærkere.
Vi vil stå ved din side.
Nej.
Din fjende er vores fjende.
Vi er ikke i sikkerhed, før de er besejret.
Vi går i kamp for dig, Helle.
Jeg har kæmpet før.
Vores børn har aldrig oplevet krig, men det har vi ældre.
Jeg ved, hvad der venter på slagmarken. Jeg har set det med egne øjne.
Man glemmer det aldrig.
De elsker dig.
De siger ingenting, men det gør du heller ikke.
Hvad mener du?
Skoven er ikke et hjem. Det ved du i dit hjerte.
De vil have et hjem.
Alle mænd og kvinder har brug for et hjem.
At vandre, hele tiden vildfaren, er ikke det rette.
Jeg kan tilbyde jer et hjem.
Hvis vi slår mit rige sammen med jeres skikke
kan vi skabe et nyt og større rige.
Det største, som verden har set.
-Er det, hvad I vil? -Du kender allerede svaret.
Du behøver ikke spørge.
Vi har været frie.
Vi er frie, fordi vi er som én.
Hvis dette er, hvad vi, som én, vil,
så vil jeg kæmpe for det til mit sidste åndedrag.
Bard!
Ikke alle vil opleve morgendagen.
Men I skal vide en ting.
Hvis I dør...
...vil I blive omtalt som dem på himlen...
...som stjerner.
For vi er lyset!
Gå. Dræb ham.
Togrimm! Ulf!
Følg jeres dronning.
Min bror blev betalt for din død.
Jeg vil dræbe dig i dette liv,
så han kan dræbe dig i Valhal.
Igen og igen.
Min forbandelse.
Tror du virkelig, at du kan dræbe manden, der opfostrede dig som sin egen?
Har du det i dig?
Du stjal mig fra min rigtige far.
Du slagtede ham, som den kujon du er.
Frygt hævnen fra alle, du har forurettet.
-Du lovede mig riget. -Det gjorde jeg.
Men for hvor længe?
Du kan ikke herske. Du følger andre.
Og du skal følge Asmund til din død.
Turde du drømme, at du besejrede mig?
Og bagefter? Ville du herske som dronning?
Du? En kvinde?
Guderne ville aldrig tillade det!
Jeg er Helle. Asmunds datter.
Den sande arving til kongeriget Volsung.
Guderne kan måske stoppe mig...
...men ingen mand skal gøre det!
Ikke alle vil opleve morgendagen.
Men I skal vide en ting.
Hvis I dør...
...vil I blive omtalt som dem på himlen...
...som stjerner.
Nej!
Vores dronning.
En orm finder ingen glæde i fuglens sang.
Sig mig, søster, hvordan kan du elske en dronning, som ligger med din mand?
Ja, det er en forbandelse for et barn at blive født med en fraværende far.
Tekster: Torben Christensen